Svi smo imali iskustvo da želimo da plačemo i da se smejemo istovremeno.
Ovi trenuci se infiltriraju u naše umove i ostavljaju tragove u ostatku naših života. Feliksu Gretarsonu su amputirane obje ruke i ramena kako bi mu se spasio život. Nažalost, doktori su rekli da je nemoguće pronaći donora. Ali jedan telefonski poziv mu je zauvijek promijenio život.
Sve je počelo s teškim vremenima koja su Felixa učila odgovornosti od malih nogu. Feliks, islandski električar, u dobi od 25 godina, izgubio je obje ruke u nesreći na visokom naponu 1998. godine. Pričao nam je o izazovima gubitka ruku. Bio je oženjen i otac 2 djevojčice od 3 mjeseca i 4 godine. Iznenada se iz sposobnog i sposobnog mladića transformirao u razdvojenog i neproduktivnog.
Feliks je objasnio za Bright Side: „Nisam više mogao da držim ni svoje devojčice. Nisam se mogao hraniti niti održavati ličnu higijenu.”
Njegova supruga stalno dokazuje da je nezaustavljiv i da ništa nije nemoguće. Felix je imao sreće što je imao podršku prijatelja i porodice. Kada su vidjeli da se uništava, bili su užasnuti. Trebala mu je transplantacija jetre, ali zbog svog tadašnjeg načina života nije mogao za transplantaciju. Otprilike u to vrijeme, doživio je mentalni proboj i shvatio je da ne pati od povrede, već od nesposobnosti da prihvati tragediju. Tada se sve promijenilo. Nakon skoro godinu dana trezvenja, počeo je da se liječi 2001, prenosi Tuzlanski.ba
Nažalost, nije uspio, a kasnije te godine imao je drugu transplantaciju jetre. Felix je upoznao svoju suprugu Sylwiju u bolnici 2015. godine i ona mu je od samog početka bila kamen i stalni izvor podrške. Ove ruke i ramena težili su otprilike koliko i 2 krila ptice.
Felix je rekao: „Prvi utisak je bio pomalo čudan, ali bol koji sam osjetio je kao da imam dva kamiona parkirana na svakom ramenu, i to je obuzimalo sva moja čula. Nakon toga sam se vrlo brzo prilagodio rukama i vidio ih kao svoje. Vremenom su se sve bolje prilagođavali. Sada je njihova boja ista kao i ostatak mog tijela, a čak mi se i kosa na njima prilagodila.”
Uz strpljenje i naporan rad, njegov san se ostvario. Felix nas je rekao da su mu ruke ostale nepomične, ali su mu ramena, laktovi, a sada i desni zglob, potpuno funkcionalni. Danas je njegov život u potpunosti posvećen oporavku. S vremena na vrijeme, naučio je da je patnja izbor, ali je uvijek odgovoran za odabir ispravnog odgovora u bilo kojoj situaciji.
Vjeruje da vam strpljenje uvijek daje ono što zaslužujete. On je naveo da od 2013. godine traži francuskog donora za ruke i ramena. Čovjekov snažan rast dolazi kroz kontinuirani trud i borbu. Njegova priča je iskrena jer pokazuje da i dalje možete uspjeti bez obzira koliko su vaši problemi teški. Na dugom putu ga je pratila majka. On je snažan muškarac jer ga je odgojila jaka žena. Čovjekov snažan rast dolazi kroz kontinuirani trud i borbu.
„Nikada ne odustaj od svojih snova; to se ne može uraditi samo znači da još nije urađeno.”, kazao je Felix.
Pored toga, vodi radionice o efikasnoj komunikaciji i emocionalnom zdravlju. Nakon 23 godine bez zagrljaja, sada može da drži svoje ćerke i unuke u naručju. Danas ima 2 jake ćerke koje su naučile da žive životnim uslovima. Zagrljaj i grljenje je nešto što već može da uradi.
„Konačno sam uspio da zagrlim svoje ćerke, a sada i unuke koje su mi dali. Otac i kćeri su tokom godina imali najčvršću vezu." (Tuzlanski.ba)